Alla vi kardinaler närvarade vid konklaven.
Det var fjärde omröstningen, det berömda dödläget.
Jag såg på kardinal Dussolier, ett långskott för påvedömet.
Vi har känt varandra sen vi var barn och delat alla tänkbara plågor.
Jag såg på den långe, kutryggige kardinal Spencer-
-min mentor, den mest valbara kandidaten, som såg så vis ut.
Jag är misstänksam mot vishet.
Jag är säker på att han redan funderade på sitt första tal.
Kanske till och med sin första encyklika.
Jag såg och såg på dem.
-Sen bad jag till Gud. -Det gjorde ni rätt i.
-Det är den Helige Ande som... -Den här bönen mumlade jag:
"Herre, jag bryr mig inte om med vilka medel, legitima eller ej."
"Allt går bra. Jag bryr mig inte om den Helige Andes upplysning."
"Jag bryr mig inte om dina åsikter eller om jag är kompetent nog."
"Jag bryr mig inte om ifall du tycker att jag är svag, eller en skurk."
"Jag bryr mig inte om att älska min nästa som mig själv."
"Det kommer jag aldrig att göra. Jag bryr mig bara om en sak, Herre."
"Att jag, inte de andra, blir användbar för dig."
Jag bad så hårt att jag nästan sket i brallan.
Jag fick pressa arslet mot stolen.
Jag stirrade på Dussolier och sa: "Gud, inte han, jag."
Jag såg på Spencer och sa: "Gud, inte han, jag."
Jag måste ha mässat de orden tusen gånger innan de röstade igen.
"Inte han, jag. Inte han, jag. Inte han, jag. Inte han, jag."
Och mot slutet: "Inte de, jag."
Och nu är jag påve.
Inte de, jag.
Syster Mary skulle kalla det ett mirakel.
Andra skulle kalla det svaret på en bön. Men jag vet inte.
De bleknade när de hörde namnet jag hade valt. Jag njöt av deras fasa.
De började inse vem jag är.
Det var deras enorma misstag.
De valde en påve de inte kände.
Och idag började de förstå.
Det är deras synd: de valde en påve de antog sig känna.
Jag sa mitt nya namn, Pius XIII-
-och de glömde tacka Gud, för de kände sig inte upplysta.
Jag trodde inte heller att Gud hade upplyst dem.
Jag älskar mig själv mer än min nästa, mer än Gud.
Jag tror bara på mig själv. Jag är den allsmäktige herren.
Lenny, du har upplyst dig själv! Fan!
Vi hade ett avtal, Angelo. Jag - påve, du - kardinalstatssekreterare.
Den perfekta balansen. Men du bröt avtalet.
Du trollade fram min egen student ur din hatt.
Du är verkligen en skit. Du kommer inte att kunna hantera honom.
Det måste du ha insett efter homilian.
Hur kan du vara så dum?
Du var så rädd för min extremism att du glömde den uppenbara sanningen:
De unga är alltid mer extrema än de gamla.
Det finns en annan sanning.
Vad då? Att du var rädd att inte kunna kontrollera gamle Spencer?
Nu har du fått en ung Spencer på halsen.
Han kommer att ha kyrkan i sitt grepp länge.
Och du kanske inte ens blir utnämnd på nytt.
Jag förstår inte. Vad får du ut av det här?
Du förstår inte, för du låter mig inte berätta sanningen.
-Vad då för sanning? -Jag konspirerade inte.
Jag fick inte kardinalerna att rösta på Belardo.
Jag lät folk tro det för att bibehålla min makt.
Men det var inte så det gick till.
Plötsligt, utan att nån hade gett instruktioner-
-började Belardo få röster.
Det är den outsägliga sanningen, Michael.
Jävlas inte med mig, Angelo!
-Vill du få mig att tro... -...att det var den Helige Ande.
Jag tror verkligen det, Michael. Det var den Helige Ande.
-Du har tappat förståndet. -Michael. Det var den Helige Ande.
Förlåt mig, Herre. Det var oförlåtligt.
Det är inte sant att jag upplyser mig själv.
Jag känner mig inte allsmäktig. Du är den allsmäktige!
Det är inte sant att jag inte bryr mig om nåt! Jag bryr mig bara om dig!
Om jag har glömt att tacka dig gör jag det nu.
Om jag har syndat ber jag om din förlåtelse nu.
Om jag har lurat stackars don Tommaso ber jag om förlåtelse.
Om jag har skrämt folk ber jag om förlåtelse.
Om jag har önskat Spencer och Dussolier ont, gör mig ont också.
Om jag har missbrukat min makt, ta den ifrån mig!
Föråt mig, Herre. Upplys mig!
Ge mig ord att säga till kardinalerna. Mina ord är dina ord.
Jag ber att du ska få nåt att hända-
-så varför har jag den vidriga känslan av att inget någonsin händer?
Diktera för mig, Herre!
Ja, diktera! Jag har alltid varit bra på att anteckna.
Det vet du. Det vet du.
Ers excellens, får jag köra bilar på mattan?
Excellens säger du till mamma. Mig ska du kalla eminens.
Får jag, Ers eminens?
Den mattan är värd ditt lands bruttonationalprodukt gånger två!
Rörsocker, tack.
Du får köpa ditt eget rörsocker, Aguirre. Det gör mig spyfärdig.
Det var 400 år sen-
-en påve intog en så fientlig ställning gentemot de trogna.
Jag måste tala med påven snart.
Jag ska försöka gissa vad han har för intentioner.
"Gissa vad han har för intentioner"?
Voiello, du sa: "Jag rapporterar till er och påven till mig."
Hans tal var bara ett felsteg.
Vi har en ung påve.
Har du läst tidningarna?
Alla frågar: "Vad gör kardinalstatssekreteraren?"
Jag vet...vad vi ska göra.
Det vi behöver...
...är en dramatisk gest.
Voiello, du måste lämna in din avskedsansökan idag.
Strålande!
Det är så du ska göra, Voiello.
Det är ett verkligt mirakel att det här sällskapet har en idé.
En förstklassig idé.
Jag slår vad om att i kölvattnet av min homilia...
-...är ni beredd att avgå. -Kommer aldrig på fråga.
Blev ni sårad när jag inte använde ert tal?
Frustration är inte en känsla för en statssekreterare.
-Gillade ni min homilia? -Det är inte poängen.
Poängen är att de trogna, eufemistiskt sagt, blev förvånade.
Mer än förvånade. De blev överväldigade.
Gud överväldigar. Gud skräms.
-Prioriterade ärenden? -Ert tal till kardinalerna.
-Nåt mer? -Kurtwell-fallet, helige fader.
-Den heta potatisen. -Precis, helige fader.
Er föregångare hann inte anförtro nån den känsliga uppgiften.
-Det ska jag göra, så småningom. -Med all respekt, det måste ske nu.
Pedofilianklagelserna är detaljerade och genanta-
-och Kurtwells inställning är minst sagt trotsig och oförskämd.
-Var det nåt mer? -Pressen, TV-nyheterna har...
...efter att ha attackerat oss efter ert tal-
-inlett en ny fas där de ber oss förtydliga vad ni menar.
Så brukar pöbeln reagera på hat när de inte förstår.
Vad ska vi göra åt att världspressen-
-har problem att förstå de grundläggande koncepten?
-Vi kan ha presskonferens. -Jag kommer inte. Jag förklarar inte.
Inte ni, helige fader. Jag kan ge en intervju.
Vi ger inga intervjuer längre. Vi ger bara intervjuer till Gud.
Synd att han inte har begärt en. Vilket scoop!
-Pressen tigger om ett foto på er. -Nej.
-Det är kardinal Ozolins. -Jag har väntat på honom.
Ni ville träffa mig, Ers helighet?
Ja, och för sista gången, Ozolins. Följ med mig.
Nu...
Blunda och välj din nya destination.
-Vad har jag gjort för fel? -Inget.
Men du har organiserat de tre tidigare påvarnas resor.
Och den här påven tänker inte slösa tid på att flänga runt i världen.
Därför behövs du inte längre.
Det vore under din värdighet att acceptera en mindre roll, så...
Varför får jag känslan av att ni försöker förminska mig ännu mer?
För att det är sant. Blunda nu och peka på jordgloben.
Blunda.
Ketchikan, Alaska!
Det står faktiskt San Francisco, helige fader.
Du är inte där än, Ozolins. Ketchikan, Alaska.
Jag har varit där. En fin liten stad. 8 000 invånare. Du kommer att trivas.
-Är det kallt där? -Ja, iskallt.
Men glöm inte Joseph Brodskys underbara ord:
"Skönhet i låg temperatur är skönhet."
Helige fader, en liten gåva till er.
Välsignade fader, den här är mycket användbar.
Men bara om ni öppnar den.
Ser du? Den är användbar även när den är stängd.
Ers helighet, tillåter ni, med tanke på min aktningsvärda ålder...
-...en vagt kritisk observation? -Ja, det tillåter jag.
Att be en hängiven folkmassa att begrunda Guds existens-
-är detsamma som att ställa en föråldrad fråga.
Frågan nu är inte huruvida Gud existerar-
-utan snarare varför vi är beroende av Gud.
Ni förvånade mig, helige fader.
Ni är så ung, och ändå...
...har ni så gamla idéer.
Du har fel. Jag är föräldralös. Föräldralösa är aldrig unga.
Men de flesta kyrkobesökare är inte föräldralösa.
Tror du att de enda föräldralösa är de som saknar mor och far?
Även om det vore sant... När en föräldralös blir äldre-
-kan han finna ny ungdomlighet inom sig.
Vi ska hålla presskonferens.
-Voiello möter gärna pressen. -Nej. Du ska göra det.
Jag? Jag skulle inte kunna svara.
Du ska inte svara, du ska bekräfta.
Bekräfta det jag dikterar för dig.
Ni ser ut att vara nervös.
Varför frågar ni inte bara varför jag är nervös?
Det är presskonferensen. Ni har aldrig hållit en.
Precis. Och ni är bedrövad för att ni ville göra det.
Sant. Men inte för att jag vill vara i rampljuset.
Jag hade blivit glad för en chans att lugna biskoparna-
-som har ringt från hela världen och varit oroliga.
-Får jag fråga om er inställning? -Nej, det får ni inte.
Säg sanningen: ni hade föredragit Spencer som påve.
Spencer har alltid varit smartare än oss andra-
-men även skörare.
Därför motarbetade jag honom.
Har ni själv funderat på att bli påve?
Nej. En påve måste inge förtroende. Jag inger motsatsen.
Men frågan som plågar mig är: "Vad inger Pius XIII?"
Alla vill se honom och han vägrar bli sedd.
De trogna väntar sig tillförsikt men han ger dem skärrande kommentarer.
Jag förstår inte vad han tänker. Vilken sorts kyrka vill han ha?
Berätta. Har han en plan?
Jag måste säga, syster Mary, att påven är märklig och motsägelsefull.
-Precis som ni. -Precis som jag?
Vad kan man säga om en man som bor i en 600-kvadratslägenhet-
-med privat bastu och biljardbord-
-omgiven av gobelänger, guldsmide, damast-
-och dyrbar konst, men som även tar sig tid och energi på kvällarna-
-att passa en handikappad pojke?
Ni är oslagbar, syster Mary.
Ingen är oslagbar, Ers eminens.
Det handlar om tålamod. Det handlar om tid.
Det är det jag ber er om.
Tid och tålamod.
-Är ni inte orolig? -Nej, det är jag inte.
Jag är orolig, Michael.
Lenny har knappt börjat, och folk överger honom.
-Det skulle de ha tänkt på innan. -Du måste fundera på det.
Jag har gjort allt som stod i min makt. Det är upp till dig.
Vad yrar du om? Lenny behöver koncept och visioner.
Jag kan inte hjälpa honom, men det kan du. Du är hans andlige fader.
Jag är bara en trött gammal man. Och historien har gått mig förbi.
Du är bara en man som är sur för att du inte fick som du ville.
Och nu är du skadeglad.
En framstående man som vältrar sig i såna barnsligheter. Skäms du inte?
-Pojken har blivit en man. -Han är fadern nu.
Jag måste lyda honom. Såna är reglerna.
Du snackar skit, och det vet du.
Han behöver dig och du vägrar på grund av din bottenlösa fåfänga.
Du kommer att få stå till svars inför Gud.
Lenny vill inte ha hjälp. Han vill ha mitt godkännande för sina misstag.
Det är vad varje son vill ha från sin far.
Förvägra honom ditt godkännande.
Det är vad alla goda fäder gör med sina söner.
Påven har dikterat följande uttalande:
"Jag, Pius XIII, biskop av Rom"-
-"Jesu Kristi kyrkoherde, apostlaprinsens efterträdare"-
-"världskyrkans påve, Italiens primas"-
-"ärkebiskop och invånare i Rom"-
-"Vatikanstatens regent och tjänare till Guds tjänare"-
-"önskar informera er om min likgiltighet inför era tvivel"-
-"och upprepa att jag är ofelbar till skillnad från er."
Ser sig påven som gudomlig?
"Genom privilegiets förtjänst"-
-"vilket dogmatiskt sanktioneras av påvens överhöghet"-
-"kommer jag inte att tolerera några kompromisser vad gäller min plan."
-Vad då för plan? -Vi förstod inget om planen.
Och vi förstår inte vem ni är.
Jag? Jag är syster Mary.
Vem är syster Mary?
Helige fader, kardinal Spencer vill träffa er ikväll-
-om ni inte misstycker.
Vilken oförlåtlig svaghet.
Du hade inte behövt dra upp en massa gamla absurditeter.
Du hade bara behövt le och vinka till folkmassan.
Jag ler inte och jag vinkar inte.
Har alla års studier hos mig inte hjälpt det allra minsta?
Jo. Jag har lärt mig att tänka själv.
Jaha, och det här har du tänkt ut alldeles själv?
Att vända varenda kristen och journalist i världen emot dig-
-under din första vecka som påve?
Det är också en del av min plan.
Vilken plan?
Frånvaro är närvaro.
Det är mysteriets fundament.
Mysteriet i min kyrkas centrum.
Mysteriet är en allvarlig fråga, ingen marknadsföringsstrategi.
Där ute...
...måste alla lära sig att det krävs offer och lidande för att finna Gud.
Det är för lätt att ta emot Gud i solnedgången.
De måste finna honom i kylan-
-och i nattens mörker. Som jag har gjort.
"Frånvaro är närvaro. Offer och lidande."
Jag vet var de idéerna kommer ifrån. Jag känner dig bättre än du själv.
-Var kommer de ifrån? -Ditt eget liv.
Dina föräldrar övergav dig, så du har försökt ta emot dem inom dig.
De tog avstånd från dig, så du vill ha dem.
Och sen antar du, i din omedicinerade inbilskhet-
-att dina behov är desamma som en miljard katolikers.
-Slopa psykoanalysen och samarbeta. -Jag samarbetar inte med nioåringar.
Du har inte kommit längre än till barnhemmets grind-
-där dina föräldrar en solig dag, utan förklaringar, övergav dig.
-Lägg av! -Gud hjälpe oss.
Du vill låta världen betala för oförrätten den har gjort dig.
Du kommer att bli en usel påve. Den sämste och farligaste i modern tid.
Och jag tänker inte kasta bort de få år jag har kvar-
-på att vara medhjälpare till en hämndlysten liten pojke!
-Du är berusad. -Inte tillräckligt.
Jag känner den kvinnan. Det är Esther.
Hon är gift med Peter i Schweizergardet.
Tänker du fortfarande på mig ibland?
Jag ber dig. Jag måste få veta.
Tänker du fortfarande på mig ibland?
Släpp mig. Nån kan se oss.
Varför kom du och hämtade mig?
Den helige fadern vill träffa dig.
Har du aldrig varit i påvepalatset förut?
Aldrig, under alla dessa år.
Nå, vad tycks?
-Man känner sig illa till mods. -Det är designat och byggt...
...med just den avsikten.
Du ville träffa mig?
Märktes det ända häruppifrån?
-Varför stod du där helt orörlig? -Jag ville att ni skulle veta.
-Veta vad då? -Att jag älskade er homilia.
Det räcker inte.
Det räcker inte att älska den.
Du måste gripas av den också.
Jag tror att jag greps av den.
Och vad mer greps du av?
-Vad? -Respekt.
Vad heter ni?
Okej, då börjar vi.
Helige fader, jag behöver säkert inte påminna er om-
-att kardinalerna väntar på ert tacktal och på att skickas hem.
Nej, men ni påminde mig ändå.
-Och påvetiaran från Washington? -Den lär vara på väg.
Vad gäller Kurtwell-fallet... Jag har en kandidat, en lekman.
Fabio Claudio Tavarelli. Ytterst opartisk.
-En opartisk lekman? -Ja, det är Tavarelli.
-Ni verkar lite impulsiv. -Jag är rättvis.
Bland många saker som är rättvisa, låt oss även komma ihåg-
-att Kurtwells seminarier står för 40 % av Nordamerikas nya präster.
Om er intention är att sopa fallet under mattan...
Ingen vill sopa nåt under mattan, Ers eminens.
Men jag ska granska fallet själv och utnämna nån jag litar på.
-När då, helige fader? -Senare.
När den Helige Ande upplyser mig.
Men den Helige Ande har inte bokat nåt möte än.
Vad mer står i kalendern?
På torsdag ska den helige fadern döpa 90 barn från hela Europa.
Måste jag utsättas för sån tortyr?
Helige fader, kyrkan fäster stor vikt vid dopet.
Inget lite mer stimulerande?
Efter uttalandena vid presskonferensen-
-har världens tidningar just börjat släppa lös helvetet.
Nåja... Det är alltid första steget på vägen till paradiset.
Jag förstår. Det är inte jag som skämtar i Vatikanen längre, utan ni.
Ers eminens, först och främst-
-föreslår jag att ni återupptar er berömda falska artighet snarast.
För det andra innehåller mina skämt sanningen.
Vet ni vad, helige fader?
Ni är lika snygg som Jesus, men ni är inte Jesus.
Jag är kanske ännu snyggare, men håll det för er själv.
Kardinal Spencer antydde i ett privat samtal-
-att vissa komplotter ledde till att jag valdes till påve.
Han ville inte förse mig med detaljerna.
Jag ska inte insistera med Spencer, men jag gör det med dig, Voiello.
Så berätta vad som ledde till att jag blev vald.
Berätta omedelbart.
Annars är det du har sett bara en försmak av den makabra bankett-
-som kommer att förinta kyrkan.
Förklara alltihop, här och nu.
För bara en sekund senare är för sent.
Säger ni att ni beter er irrationellt mot de trogna och media-
-för att ni hölls utanför komplotten som ledde till valet av er?
Nej. Jag beordrar dig att från och med nästa yttrande-
-berätta varför jag blev vald och vad valet skulle ha inneburit för er.
Sanningen...den Helige Ande...
Ni skulle inte ha blivit en försynens man.
Ni skulle ha blivit en kompromissernas påve.
Er försiktighet som kardinal sågs som en potentiell bro-
-mellan min progressiva ståndpunkt och Spencers mer konservativa.
Ni ansågs vara en syntes.
En lycklig syntes som tilltalade både den Helige Ande och mig-
-som trodde på er och er unga talang och hade inflytande på kardinalerna.
Av oklara anledningar vill ni inte längre vara en bro.
Och det här är bara början.
Varför gör ni så här?
En påve är ingen kardinal.
En kardinal arbetar kollegialt-
-medan en påve har absolut överhöghet.
För helvete! Ni skulle dela er överhöghet med mig och Spencer!
Inte så här!
Ett avgjort odiplomatiskt svar, Ers eminens.
Ni har rätt, helige fader. Jag ber ödmjukt om förlåtelse.
Jag vet inte om det räcker.
-Vill ni att jag avgår? -Jag vet inte om det räcker.
Säg åt Valente att hämta proceduren för att avsätta en kardinal.
Får jag be er två att lämna oss ett ögonblick?
Ers eminens, vill ni att jag ska tro att jag är påve tack vare er?
Vi vet båda att det inte är sant.
Men om påven tror att han kan avsätta kardinalstatssekreteraren-
-utan allvarliga återverkningar-
-förstår han verkligen inte hur saker och ting fungerar här.
Ni anar inte hur omfattande min makt är-
-här och bortom Vatikanstatens murar.
Trotsade du stormen av rädsla att förlora din kardinalsvärdighet?
Av rädsla att förlora kyrkan.
Gå härifrån. Jag vill inte prata med dig mer.
Du är en förrädare och en idiot.
Jag vet inte vad som är värst.
Vänta. Jag kom inte hit ensam.
-Vad gör han? -Han lyfter Guds tyngd.
Och hur är Guds tyngd, Michael?
Väldigt skör.
Extremt skör.
Därför ska du hjälpa oss att förstärka Gud.
Jag har försökt.
-Det är hopplöst. -Nej, Michael.
Vi måste ägna...
...hela våra liv åt att försöka.
Vi måste försöka ända till vår dödsstund.
Det är det präster gör.
Vi ger...
...Guds...tyngd.
Förlåt mig, Lenny.
Jag är här för att säga att jag har ändrat mig.
Jag accepterar posten som prefekt för Kleruskongregationen.
Beklagar, Michael. Det är för sent. Det finns ingen post för dig längre.
En sak till, kardinal Spencer.
-Vad då? -Tilltala mig "Ers helighet".
Välsignade fader...
Jag är biskopen av Belluno, men jag talar för Italiens alla biskopar-
-och nästan alla församlingspräster.
Jag måste informera er om att det händer nåt avvikande.
Era ord till de trogna har sått tvivel-
-och än värre, fruktan.
Många av dem är rädda-
-att sätta sin fot i kyrkan igen.
De kommer till oss för att få en förklaring.
Med andra ord: de är rädda.
Vad har gjort vår kyrka stor egentligen?
Fruktan eller tolerans?
Vad kan vi lära av vår kyrkas historia?
Hur stor var vår påvestat när fruktan var en del av vårt DNA?
Hur små blev vi, hur mycket minskade vårt inflytande-
-när vi beslöt oss för att ge upp och bli tillmötesgående och tröstande?
Den här platsen, de här människorna lugnar min känsla av oro.
All min ängslan, både gammal och ny.
-Den är kall och god, helige fader. -Det tvivlar jag inte på, syster.
Skulle du vilja vara snäll och ge mig tre apelsiner också?
Självfallet, helige fader.
Jag önskar så-
-att jag hade blivit träffad av blixten som du-
-en eftermiddag i maj i hjärtat av kyrkan.
Istället blev jag präst-
-i brist på bättre alternativ.
Från syster Marys barnhem-
-gick jag direkt till seminariet under monsignor Spencers tillsyn.
Sen blev han kardinal Spencer.
Men mellan skolavslutningen och seminariet...
...hade jag en veckas semester.
Det var första gången jag var ute i världen på egen hand.
Jag åkte till Kalifornien. Där åkte jag till stranden.
Och på den stranden...
...erövrade jag en alldaglig flicka...
...som just då verkade vara den vackraste flickan i världen.
Hur erövrade ni henne? Snälla, berätta.
-Tack. -Varsågod, helige fader.
Så här.
Vi var tillsammans i en vecka, sen började jag på seminariet.
Det är första gången jag berättar det för nån.
Ers eminens, vad gör ni i mitt rum?
Min käre Gutierrez, har du någonsin frågat dig-
-hur jag har lyckats driva Vatikanstaten i alla dessa år?
-Många gånger. -Vad är ditt svar?
Jag föreställer mig att det krävs en stor, allomfattande vision.
Precis tvärtom. Ingen vision över huvud taget-
-utom att lägga vikt vid det irrelevanta.
Och vet du hur jag får veta det irrelevanta som ingen vill berätta?
-Nej, hur då? -Genom att luska ut hemligheter.
Och hota med att avslöja hemligheterna för påven.
En flaska gin gör mig inte till alkoholist.
Sant. Inte en flaska.
Men en hel spritbutik gör det.
-Vem har berättat det? -Jag glömde min andra strategi.
Avslöja aldrig dina källor.
Om du måste det av nån anledning, hitta på dem.
Nu, min käre Bernardo, låt oss inte slösa bort mer tid.
Berätta det irrelevanta du och påven pratar om-
-så ska jag aldrig berätta att jag har fått det från dig.
Om du å andra sidan vägrar berätta-
-ska jag avslöja ditt allvarliga problem för påven-
-och se till att du förvisas från Vatikanen en gång för alla.
Och utanför de här murarna kommer du att vara en vilsen man.
För du är en ängslig man.
Vad vill ni att jag ska säga?
Vi pratar inte om nåt av betydelse.
Idag berättade han till exempel med viss nostalgi...
...om en flickvän han hade när han var ung.
Det är bara såna saker han anförtror mig.
Dumma, fåniga saker.
Jag visste det.
Vad visste ni, Ers eminens?
Att kyrkan är en kvinna.
Helige fader, jag måste fråga er-
-nåt som är en smula opassande.
Det finns inga opassande frågor mellan dig och mig, monsignore.
För vi respekterar varandra.
Vad har ni kvar av er upplevelse-
-med flickan...i Kalifornien?
Minnet av hennes ögon.
Först ögon fyllda av kärlek.
Och senare ögon fyllda av besvikelse.
Det var en viktig lärdom.
Jag förstod att jag vill se katoliker förälskade-
-och inte längre se besvikelse i deras ögon.
Aldrig mer.
Men samtidigt...
...lyckas jag ibland inte tro mina egna ord.
Jag tror inte på mina tankar. Jag tror inte på min vilja.
Jag tror inte på min förmåga.
Jag talar ur hjärtat, monsignore.
Ibland...vid vissa tillfällen...
...eller kanske alltid...
Kort och gott, ibland tror jag inte.
Ibland tror jag att det vore bättre att låta Voiello sköta allt.
Han tror på det han säger.
-Och han tror fortfarande på Gud. -Nej, helige fader. Nej.
Voiello är politiker. Det är ni som är påven.
Text: Åsa Tålig www.sdimedia.com